Naivā nāve – klusēšana klusumā
Klusums, it kā cilvēkam tik ļoti nepieciešamais miers. Kad tu esi vesels, mīlēts, starp cilvēkiem, sociāli aktīvs, tas ir svētlaimes brīdis, kad beidzot vari domāt kaut ko, kas sagādā prieku, vai sakārtot domas, kas kādu laiku bija novārtā. Sapņot jau drīkst, klusi vakari, bērni paklausīgi gultās, kāda filma vai grāmata, kam bieži nav jābūt ar saturu, galvenais – klusumu uztvert sev kā pieņemamu miera ostu, kurā justies komfortā. Tik salkani tas skan, bet patiesi un no sirds.
Читать дальше...